|
![](https://2img.net/i/fa/empty.gif) Пет Дек 30, 2022 7:50 pm |
![](https://i.imgur.com/BUVS6vl.gif) Born in: The end of The First Age Status: Free.
Ириселия цял живот бе готвена за това да бъде кралица и за нея никога не бе съществувал друг път, по който би могла да поеме. Но вместо това да я направи разглезена и властолюбива, я бе направило отговорна и смирена. Властта не беше нещо, което жадуваше, защото вече я имаше, и вместо да замая главата и и да я доведе до ексцесии, владетелският престол и действаше отрезвително. От висотата на поста си тя виждаше и осъзнаваше много повече, отколкото някой друг, дори и близките и, можеше да си представи. И отколкото тя самата им позволяваше. Защото макар да беше упорита, дори на моменти инатлива жена, която изглеждаше сякаш имаше тунелно зрение и е сляпа за всички интриги, които се плетяха около нея, това бе изключително далеч от истината. Ириселия изключително добре съзнаваше, че в пазвата си грееше и хранеше змии - собствените и брат и сестра, които жадно гледаха нагоре към трона и, бленувайки за властта, но слепи за бремето, с което тя идваше. Но засега това беше по-добрият избор, отколкото да се изправи срещу тях директно или пък да ги прокуди. Страховете и бяха довели до това да влоши възприятието на двора за самата нея и да ги лъже в продължение на стотици години, че не е успяла да създаде наследник. А това всъщност не можеше да бъде по-далеч от истината - тя бе успяла да създаде и отгледа един бъдещ престолонаследник в тайна от всички и дори имаше второ яйце, което съвсем скоро щеше да се излюпи. Но ако съществуването им станеше публично, то те щяха да са в опасност, затова тя бе направила трудния избор да бъде много по-далеч от тях, отколкото и се искаше, в името на това те да са живи и здрави.
![](https://i.imgur.com/TKY4AFi.gif) Born in: The middle of The Second Age Status: Free.
Каелион беше привидно весел и спокоен дракон с прекрасно чувство за хумор и голям дар за дипломация, който му позволяваше да се измъкне от почти всяка неприятна за него ситуация. Но зад приятната външност се криеше озлобена и огорчена личност, която таеше черна завист и ярост към тази, която трябваше най-много да подкрепя. От съвсем малък Каелион боготвореше голямата си сестра и с израстването му любовта му придоби нови измерения, които бяха далеч от чисто братските. Каел действително бленуваше за бъдеще, в което той щеше да стои до Ириселия като неин крал консорт. Но когато и бе признал чувствата си, Ириселия го бе отхвърлила. Защото, видите ли, никога нямаше да успее да погледне на него като нещо различно от нейното малко сладко братче. Това бе почернило душата му и бе превърнало красивите му чувства в черна горчилка, и Каел се бе заклел, че ако Ириселия не иска да бъде кралица с него до себе си като консорт, то той щеше да направи всичко по силите си тя да не бъде кралица изобщо. Това го бе сближило с по-малката им сестра - Евенис, и дори го бе отвела към нейната постеля. Ако не можеше да получи това, което желае, то щеше поне да се задоволи с онова, което можеше лесно да има, и да го използва като свое оръжие. Въпреки всичко пазеше връзката си с Ева в тайна в случай че все някога Ириса отвори очите си по-широко и види, че Каел е правилният мъж за нея.
![](https://imgur.com/fjtMMeQ.gif) Born in: The middle of The Third Age; Status: Free.
Евенис цял живот се беше питала “защо тя, а не аз?”. Защо хората се кланяха и уважаваха сестра и, а не нея? С какво бяха толкова различни те? Ева беше готова да измени на абсолютно всички принципи. които и бяха вменявани от самото и излюпване, за да получи желаното уважение. Тайно тя мечтаеше да стане архон на бог, на който и да е бог, само и само за да получи някаква власт, с която да компенсира факта, че короната не тежеше върху нейната глава. И тогава, мислеше си тя, драконите щяха да я уважават. Независимо дали искаха, или не. Тогава всички те щяха да видят, че тя е по-добрият избор за кралица на Кехлибарения орляк. Но докато дойдеше време да проправи пътя си към някого от Седмината, щеше да използва като карта в ръкава си по-големия си брат Каелион. Ева не беше глупава и беше наясно, че и тук служеше като заместител на онова, което Ириселия не бе успяла да му даде, но някак не и пречеше. Общите цели водеха и до общи занимания, за които не можеше да каже, че се наслаждава истински, предвид че нейното влечение не беше към противоположния пол. Но това бе скромната цена, която плащаше към успеха. В краен случай или щеше да продължава докато стане кралица, или докато стане архон. Но несъмнено Ева щеше да грабне силата в ръцете си, каквото и да и коства.
![](https://imgur.com/KQIDZsO.gif) Born in: The the Fourth Age Status: Free.
Езарион бе израснал циничен, недоверчив и саркастичен, тъй като самото му съществуване бе базирано на една голяма ирония. Защото за раса, която толкова много държеше на чистокръвието, традициите и добрите нрави, драконите имаха изключително много копелета - такова беше и самият той. Беше нежелан от всички, включително и от двора, но Ириселия бе видяла в него потенциала и бе погледнала на него отвъд извънбрачния му произход. И тайно двамата се бяха съюзили в името на това орлякът да просъществува. Дори бяха подсигурили наследствената линия на Ириса и бяха създали ново яйце. Макар именно рожба да бе целта, около двамата се бяха обединили, в началото сестра му не му бе споделила подробността, че действията им са успешни, по една единствена причина - от страх, че зли уши дебнат навсякъде и това би могло да постави потенциалния им наследник в опасност. Повече от всичко на света Ириселия копнееше да остави достойна рожба след себе си и Езар не можеше да направи друго освен да се радва, че тя бе го оценила достатъчно, за да го избере за баща на своето драконче. Той самият и бе дал обет, че ще запази тайната им дори с цената на живота си, ако се налага. И макар да го болеше, че ще стане татко и няма да може сподели радостта си със света, знаеше, че така е по-добре за всички.
| - luca - Admin ![- luca -](https://i.pinimg.com/564x/5f/1a/82/5f1a82a7139aa54ed37b2f826dd18ad3.jpg) |
![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) |
|
![](https://2img.net/i/fa/empty.gif) Пет Дек 30, 2022 7:50 pm |
![](https://imgur.com/o3Flgp4.gif) Born in: The end of The First Age Status: Free.
Родът на Дреанеа бе поел властта над Изумрудения орляк след Бунта на двете сестри. Тогава майка и, Мелидия, се бе отличила като най-достойния представител на своето ято, а втора след нея бе младата и дъщеря - самата Дреанеа, която въпреки крехката си тогава възраст, също бе въвлечена в бойните действия. Но далеч не всичко в живота на кралицата бе гладко. Малко след изкачването и на трона злоумишленици бяха извадили на бял свят една горчива истина за Дреанеа - това, че тя не бе наследник на краля, а бе продукт от извънбрачна афера на майка и. Планът им обаче се бе увенчал с пълен неуспех, защото Изумруденият орляк се бе привързал към новата си кралица достатъчно, че на свикания съвет всички единодушно да гласуват тя да остане на трона. Уви, макар и да имаше любовта на орляка си, Дреанеа не можеше да каже същото за съпруга си. Отношенията в уредения им брак никога не можаха да прераснат в нещо повече от делови и беше цяло чудо, че въобще бяха успели да изпълнят съпружеския си дълг и да създадат наследници, тъй като се виждаха крайно рядко.
![](https://i.imgur.com/nf9zpsE.gif) Born in: The end of The First Age Status: Free.
Балтиан бе първи братовчед на Дреанеа по бащина линия. Или поне така смятаха всички, когато ги ожениха, а когато се разбра, че кръвна връзка между тях нямаше, защото Дреанея беше нечия друга дъщеря, вече беше твърде късно. Балтиан все се чудеше дали щеше да изпитва нещо към жена си, ако бяха кръвни роднини все пак. Но... надали. Навярно просто не им беше писано. Но пък Дреанеа го беше направила крал консорт, така че не можеше да каже, че бракът му бе несполучлив, дори напротив. Нямаше по-удачна съпруга за него. А това, че между тях имаше пропаст, достойна да се сравнява с Бездната, и че не можеха да търпят компанията си, бяха просто подробности. Пустотата в сърцето си и в постелята си Балтиан запълваше с множество любовници, при това далеч не само от драконов произход. Напротив, той ценеше разнообразието и всякакви раси бяха на еднаква почит в неговите очи. Е, всъщност това не беше съвсем точно - всички бяха еднакви нищожества за Балт, но пък между тях имаше някои достатъчно привлекателни, че да имат честта да бъдат използвани от него.
![](https://i.imgur.com/6ssxGpU.gif) Born in: The beginning of The Second Age; Status: Obtained.
Диалезия бе първородната дъщеря и пряка наследница на Дреанеа и Изумруденият орляк определено бе случил на принцеса. Достолепна, отговорна и целеустремена, тя правеше всичко възможно да е перфектна за ролята, която и бе отредена. Отговорностите, които я очакваха, и тегнеха и тя непрекъснато се измъчваше с въпроса дали е достойна да седне на трона един ден. Чудеше се и дали изобщо е възможно да бъде щастлива докато е там, защото бракът на родителите и не и вдъхваше особени надежди. Неочаквано за самата нея, Диа бе открила някого, който идеално разбираше нейните терзания и проблеми, защото имаше съвсем същите. И този някой бе не друг, а самият престолонаследник на Сапфирения орляк - Теларион. Неусетно от приятелство, породено от общите им несгоди, връзката им бе станала нещо повече. Макар това да правеше Диа много щастлива, защото бе единственият случай, когато бе кривнала от правия път и бе направила нещо само за себе си, също така я караше да се чувства гузна и притеснена, защото можеше да и донесе ужасно много проблеми в бъдеще. ![](https://i.imgur.com/QfdWO3m.gif) Born in: The middle of The Second Age Status: Obtained.
Мъжката рожба на Дреанеа бе тръгнала по пътя на знанието. Ерудиран и начетен, Валориан бе способен да прекара дни и дори седмици, заровен в библиотеката. Точно там се бе родила неговата обсесия, която бе превзела живота му, превръщайки се в мисия. Четейки стари томове, написани много години преди бунта, той се бе убедил, че има чужда намеса в еволюцията на драконите, и се бе заел да я проследи до самото й начало, до първите дракони, за да види върху какви точно основи стоеше неговият собствен живот. Усещаше, че има мрачни тайни, които можеха да променят хода на историята, и искаше той да бъде този, който ще ги разкрие, за да може да контролира тяхната сила и, независимо какви точно бяха те, да ги използва, и дори ако трябва, да ги изкриви, за да може неговият орляк да просперира. Тази негова жажда за знания бе причината да се отнася с голямо уважение към Еваримите, решили да специализират като Пазители на знания. Въпреки всичко не желаеше да намери отговор на един въпрос - защо побратимите и посестримите му не можеха да връщат създания от мъртвите или да предотвратят нечия сигурна смърт. Не беше много известен фактът, но преди столетия Валориан имаше годеница, която можеше да опише като най-нежната душа в света на Авликейн. Бракът им бе уреден, но пламналата между двама им искра ги караше с нетърпение да очакват заветния ден. Този ден обаче така и не дойде - Аленея бе опитала да излекува нелечимите рани на случаен странник, ала неуспешно. Предполагаше се, че знае до какво би довел този опит, но въпреки това бе опитала и дори бе разкритикувала Валориан, задето бе отказал да и помогне. Това бе първият и последният път, в който младият принц бе видял Одеон с очите си. И оттогава трепнеше в ужас при споменаването на името му. ![](https://i.imgur.com/tjCKwv0.gif) Born in: The middle of The Third Age Status: Obtained.
За Викториана вътрешният огън бе заместен от студена омраза и завист към сестра и, която бе получила всичко, за което самата Вика смяташе себе си за многократно по-достойна. И се опитваше да си го вземе с цената на абсолютно всичко. Цели два пъти отровата, която таеше към Диалезия, прерастваше в напълно истински опити да отнеме живота и. Първият изглеждаше като нещастен инцидент, а от втория Вика се измъкна на косъм, като в последния момент успя да набеди един нещастен слуга, който бе екзекутиран публично за предателство. Баща и бе изиграл роля във финалното решение, касаещо това несправедливо обвинение. Балтиан бе крайно недоволен от матриархалната нишка, която водеше кралския род на орляка, а Вика се бе превърнала в удобно оръжие в ръцете му. Той бе воден от ненавистта към съпругата си и Първата принцеса, която до болка приличаше на нея, а Викториана - от негодуванието, че е обречена цял живот да живее в чужда сянка. Но колкото и да ненавиждаше Диалезия, не можеше да си позволи да не получи нещо, което по-голямата и сестра имаше. Затова когато бе разбрала за случващото се между нея и Теларион, самата тя се бе сдобила със сапфирен дракон, когото бе увила около малкия си пръст - Висерион, с когото бе успяла да се сближи покрай общата им участ на вечно засенчени.
| - luca - Admin ![- luca -](https://i.pinimg.com/564x/5f/1a/82/5f1a82a7139aa54ed37b2f826dd18ad3.jpg) |
![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) |
|
![](https://2img.net/i/fa/empty.gif) Пет Дек 30, 2022 7:50 pm |
![](https://i.pinimg.com/originals/03/63/7a/03637a788e120cfe96566f00d8773648.gif) Born in: The end of The First Age Status: Free.
Ониксия "Черната" или Никса, както я назоваваха хората, бе дъщеря на Захир, родена под цвета на Черния драконов орляк. За разлика от своята сестра Инарида тя бе отраснала под строгия и налудничав поглед на баща си, но това я бе изградило като добра и нежна личност, готова да помогне и защити всяко създание, което имаше нужда от нея. Колкото повече Захир падаше в своята ужасна лудост, толкова повече Ониксия бе станала пътеводната звезда за онези от ятото и, които не искаха да се бият и да следват болните му амбиции. В момента, в който бе изпратила писмото до сестра си, баща им я бе затворил в своята тайна подземна лаборатория, подлагайки съзнанието и духа и на безкрайно много експерименти. Когато Аида я бе извадила оттам, тя бе станала тиха и мистериозна жена, очите и вечно гледаха нещо отвъд хоризонта и отвъд този свят. Консумирайки сърцето на падналия им баща, Ониксия се бе сдобила със способноста да извършва Ритуала на Промяната и да дава на драконите от различните поколения техните човешки форми. Всички, които отиваха в Енриа Амрелия, говореха, че за да преминат през това стъпало, говореха с уважение и нежност за Ониксия, но всички твърдяха, че из Града от камък се носи тъмна аура, която им пречи да извършват каквито и да са глупости на тяхна територия.
![](https://64.media.tumblr.com/443bd79e69301d68647b3b3cf592d236/tumblr_pskehkLDDt1w91nk9_250.gifv) Born in: The middle of The Second Age Status: Obtained.
Първа принцеса Валера бе единствената наследница на кралица Ониксия и нейната най-голяма гордост. Баща и бе неизвестен и загубен сред времето, защото майка и никога не бе взела официално консорт, който да я съпътства през живота и. Макар и от ничий баща, тя се бе превърнала в една принцеса, която бе пример за останалите орляци и из всички тях се носеше мълвата за "перфектната принцеса от камък" на Енриа Амрелия. Лера бе взела благия и грижовен характер на майка си, но в нея гореше пламъка на воин на Обсидиановият орляк. Тя бе най-върл опонент срещу решението на кралицата да жертва милитаристичната им природа и да ги превърне в пацифисти. Но това бе само зад затворени врати. Пред публиката тя напълно подкрепяше решението, което предизвикваше неодобрение от орляка и. Но никой нищо не можеше да направи, защото нямаха друга наследница освен нея и тя бе единствената освен майка и, която знаеше как да проведе ритуала по промяната. Това все още бе тайна от публиката, но тя бе изяла частица от сърцето на дядо си, което бе запазено от Ониксия, и то я бе дарило с тази способност.
| - luca - Admin ![- luca -](https://i.pinimg.com/564x/5f/1a/82/5f1a82a7139aa54ed37b2f826dd18ad3.jpg) |
![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) |
|
![](https://2img.net/i/fa/empty.gif) Пет Дек 30, 2022 7:51 pm |
![](https://64.media.tumblr.com/332b82a44de16d667efeb67a3eab805c/tumblr_ptmpkdMQx41qdm7rno1_540.gifv) Born in: The end of The First Age Status: Free.
Суверенът на Рубинения орляк бе студена и безскрупулна жена. Някои от подчинените и дори спекулираха дали изобщо е възможно човек да види усмивка на устните на кралицата им. Но историята помнеше и такова време. За разлика от сестра си Ониксия Инарида се бе излюпила червена на цвят - плод на първата връзка между орляците и бе пощадена от студените и налудничави лапи на баща им. Бе израснала в милитаристичната култура на червения орляк и бе попила цялото си съществуване от тях. Говореше се, че още от ранна възраст Аида е показвала безскрупулни и дори садистични наклонности, но никой тогава не го е забелязал. Когато се случва Бунтът на двете сестри, точно под нейния банер се обединяват всички орляци на Авликейн и затова в драконовото общество тя се счита за легенда. Именно тя убива баща си и освобождава Ониксия от оковите и, короновайки се за кралица на Червените. Всичко вървеше добре и тя дори намери своята сродна душа. Дилук им позволи дори да имат дете - първият им син Авексиан, който бе тяхна радост и неин наследник. Момчето - макар и изключителен боец и талантлив управник, често спореше с майка си върху нейните виждания за света. Според Инарида любовта е коренът на всички проблеми - виждайки лудостта, в която баща и бе изпаднал след загубата на любимата си, и низините, до която тя водеше. Кралицата се бе убедила още веднъж в това, когато собственият и съпруг се бе прибрал с червено яйце няколко кратки години след като вторият им син Анестиан се бе излюпил. Изневярата му, макар и да не бе станала публично достояние, я бе убедила, че нещо като любов не съществува и тези и черни чувства се бяха обърнали срещу собственото и семейство. Макар и да бе убедила остатъка от ятото си, че някак магично е имала две излюпвания толкова близо едно до друго, тя не така и не приемаше Трета принцеса Ларея като своя дъщеря. Садизмът и недоверието отблъскваха съпруга и и един ден той бе изчезнал. Това бе повратният момент в психиката на първия и син и той стана архон на своя близък приятел - бог Касиан, въпреки предупрежденията на майка си и се сгоди за сапфирения дракон Ариенес. Макар и в обтегнати отношения тя и Авексиан успяха да намерят път към себе си до момента, в който той сам не се бе превърнал в бог. Тогава бе официално пратен в изгнание от ятото си и обявен за мъртъв, а бог Векс изтрива всички спомени за себе си от общата наратива. Помнеше го само семейството му, главите на орляците и годеницата му, а за останалите той бе трагично загинал във Войните на архоните. За нещастие обаче злият и поглед се обърна към Втори принц Анестиан, който е доста по-чувствителен, винаги пазен в сянката на брат си.
![](https://winteriscoming.net/files/2015/01/Jon-Snow-Hair-GIF-Game-of-Thrones.gif) Born in: The beginning of The Second Age Status: Deceased.
Важно: Този герой се счита за мъртъв в общата наратива на драконите и на останалите раси. Единствените, които знаят истинската му самоличност, са членовете на семейството му, кралете или кралиците на останалите орляци (без семействата им) и годеницата му. За всички останали принц Авексиан се счита за загинал по време на Войните на архоните.
Първи принц Авексиан бе роден за величие. Обаче той самият не подозираше какво величие стоеше заспало във вените и бъдещето му. Роден да бъде водач, воин и син - той бе гордостта, но и главоболието на кралица Инарида. Докато майка му имаше доста студени и песимистични възгледи относно любовта и грижата към други създания, той се бе излюпил с нежно сърце, което го караше да иска да обича и да се грижи за всичко, до което се докосне. Той бе щитът на семейството си срещу студенината на майка му, той бе пламъкът, който държеше вярата в ятото им жива. Той бе техният най-добър воин и престолонаследник, надеждата им, че има светло бъдеще след студа на Инарида. Въпросът бе, че той самият не подозираше колко повече можеше да бъде. И щеше да бъде. Първият сериозен конфликт с майка му бе се случил, когато бе обявил годежа си за сапфирения дракон Ариенес - неочаквано и политически ненужно действие, с което обричаше себе си и нея на страдание. Кралицата мразеше смесените бракове, бидейки продукт на такъв, и последиците, които идваха от това, но за Авексиан едиствено любовта имаше значение. Следващият им рифт бе отворен по време на Войните на архоните, когато Авексиан бе станал първият архон на бог Касиан. Касиан, бидейки твърде добър и нежен, не можеше да извърши каквото бе нужно, за да постигне победа в тази война, затова Векс се бе наел да върши мръсната работа. Бе извършил стотици, ако не и хиляди военни престъпления в името му, бе убил също толкова хора. Ръцете му бяха нацапани с кръв, но не толкова, колкото предстоеше да бъдат. След убийството на Касиан принц Авексиан умря, изтрит от бог Векс заедно с добрините и престъпленията си. Умирайки, за да се възкачи бог Векс - тогава Авексиан разбра, че наистина бе роден за величие. ![](https://imgur.com/1q6MQHc.gif) Born in: The middle of The Second Age; Status: Obtained.
Анестиан бе вторият син, резервата, вечно в сянката на първенеца. И досущ като едно цвете, растящо в сянка, той бе сякаш по-вял, по-унил, по-слаб. Във всяко едно сравнение с Авексиан той неминуемо губеше. Но вместо това да породи завист и неприязън у младия Сиан, за него по-големият му брат бе всичко - грижа, защита, модел за подражание, подкрепа в трудните моменти. Всичко, което Инарида бе напълно неспособна да бъде и да даде. А за това, което майка им даваше, а именно вечна критика, грубост и постоянно растящи очаквания, Векс беше щит, който неизменно поемаше по-голямата част. Сиан се уповаваше на него като на... ами, като на бог. Защото за него брат му беше именно такъв. Негов личен, персонален бог и закрилник. Може би затова болеше толкова, когато неговият личен бог изведнъж стана бог за целия свят и така изостави брат си, своя първи поклонник, на произвола на съдбата, и по-лошо - на произвола на Инарида. Изведнъж той, крехкият, чувствителен юноша, трябваше да запълни огромната празнина, която Векс бе оставил. И докато криво-ляво се справяше с тази задача, макар и с цената на огромни лишения, празнината в сърцето му не можеше да бъде запълнена с абсолютно нищо, а само растеше и загниваше с годините. ![](https://imgur.com/q9ZeQSP.gif) Born in: The middle of The Second Age Status: Free.
Принцесата на Рубинения орляк също носеше голямо бреме на гърба си, което се утежняваше от това, че нямаше на кого да сподели за него. Това бе истината за произхода и, който не бе споделян на никого освен на семейството и, но никога не и бе позволено да го забрави. Не, макар и публично да твърдеше обратното, на затворени врати Инарида не спираше да и напомня жлъчно, че тя не е нейна дъщеря. И че никога нямаше да бъде. Че тя е просто копеле, домъкнато от баща и, на което му бе благосърдечно позволено да остане, макар че не заслужаваше. Ларея беше обречена винаги да бъде чужда сред своите. Като птиче кукувиче, което баща и бе донесъл, а после бе изоставил, оставяйки я без защита. Братята и се опитваха да я защитават доколкото можеха, но Векс бе отритнат и обявен за мъртъв, а Сиан едва успяваше да защити себе си от гнева на Инарида, пък какво оставаше за нея. Да, Рея съжаляваше най-много именно Анестиан, защото ако Инарида бе задоволена с това принцесата да е по-далеч от погледа и, той вечно бе под злокобната, студена светлина на майчиния поглед и амбиции. Отсъствието на любов и подкрепа обаче бяха направили Ларея силна и независима, и въпреки всичко тя беше прекрасен воин, достоен да представлява Рубинения орляк. Освен това от семейството си именно тя беше най-любопитна за външния свят. Макар и лоялна към семейството си и към орляка, въпреки всичко сякаш една част от нея я теглеше надалеч оттам и и шепнеше, че там някъде има нещо за откриване. Че там някъде има нещо, което я чака.
| - luca - Admin ![- luca -](https://i.pinimg.com/564x/5f/1a/82/5f1a82a7139aa54ed37b2f826dd18ad3.jpg) |
![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) |
|
![](https://2img.net/i/fa/empty.gif) Пет Дек 30, 2022 7:51 pm |
![](https://imgur.com/n1NerUy.gif) Born in: The end of The First Age Status: Free.
Оталон не беше глупав крал и добре знаеше как да използва военната сила, която държеше в ръцете си. Знаеше също че Нексусът бе могъщ изблик на сила, което... бе познато като факт на всеки. Но досега малцина бяха смелчагите, понечили да го използват за своите собствени цели. Историята дори не помнеше имената им, но Алон бе решил да остави своето в нея като първенец. Затова държеше останалите драконови орляци настрана от идеята да пазят Нексуса заедно със Сапфиреното ято. Успяваше да го отдаде на причината, че неговият орляк бе голяма милитаристична сила, но под шапката на тези оправдания се криеше алчността му, която кралицата консорт подклаждаше. Причината, поради която бе толкова горд с избора си на съпруга, бе, че тя беше също толкова алчна и безпощадна, колкото и самият той, но точно като него умело го прикриваше и успяваше да плете мрежите си тайно от публиката. Между двама им кипеше любов, но не от онази сладка, наситена с нежност, а покварена любов, в която те изкарваха най-доброто и най-лошото един от друг. Тази сила ги водеше напред към просперитета, но въпреки това кралят пазеше тъмните си тайни дори от нея. Никога нямаше пълно доверие на никого и дори любимата му можеше във всеки момент да се превърне в средство за постигане на дадена цел, ако му се налагаше. ![](https://thumbs.gfycat.com/ImperfectKlutzyHartebeest-size_restricted.gif) Born in: The end of The First Age Status: Free.
Не беше тайна, че близнаци дракони се появяват изключително рядко, а жените, които успяваха да дадат живот на здрави дракончета, получаваха необходимото уважение и обгрижване. Кралица Есиния не се явяваше изключение от това правило - след двама синове на бял свят се бяха появили и близнаците Неифион и Норийна. Но още отпреди да стане майка, историята на младата кралица не бе лишена от драматични моменти. Не много създания знаят, че Оталон всъщност е нейният втори избор за съпруг. Първоначално настоящата кралица консорт на Сапфиреното ято дълго време била сгодена за брата на Оталон, чието име съзнанията на повечето представители на орляка не си бяха направили труда да съхранят. Може би това щеше да се случи, ако техният пъклен план за отравянето на прекия престолонаследник бе се изпълнил. Тогава нейният вече покоен годеник щеше да царува, а тя да бъде редом с него на трона. Дилук обаче имаше други планове и за трима им - малко преди да осъществят плана си да отровят Алон, между Ния и него пламва любовна искра, способна да изгори дори вечно заледената Драконова планина. Останалото е история - при мистериозни обстоятелства годеникът и умира, а бъдещият крал я взима за своя законна съпруга малко преди сам да положи корона върху главата си. За смъртта на изначалния си възлюбен Есиния не споделя нищо освен че животът не обича слабите, а слабо звено в ятото е гарант за сигурно падение. За добро или за лошо, съдбата и бе поела в съвсем друга посока - радваше се на власт, сила, знание - все неща, които блазнеха всеки дракон. Радваше се и на истинската, ала студена любов на съпруга си, на която отвръщаше със същото. Това между тях можеше да бъде определено като взаимно изгодно - колкото и силни чувства да ги свързваха, място за романтика нямаше, имаше място само към едно - пътя нагоре към общите цели, общите копнежи, общите стремежи.
![](https://imgur.com/mO90ISH.gif) Born in: The middle of The Second Age; Status: Obtained.
Още с деня на излюпването си Теларион бе наясно, че един ден престолът ще бъде негов. Родителите му стриктно го пазеха още преди появата на братята и сестра му, защото не бяха сигурни дали щеше да има следващ излюпил се наследник, ако нещо се случи с Тейл. Възпитаваха го като воин, ала цял живот той вярваше, че нещо му убягва. Сякаш така и не се почувства готов да се срещне с отговорността, която короната на баща му носеше със себе си. Не спираше да се пита дали е достатъчно добър и достоен поначало за нея, дали се справяше добре с това, което му бе отредено да прави. Въпреки че го възпитаваха да бъде мъж на честта, въпреки че бе отдаден на всяка своя кауза, чувството, че никога нямаше да бъде достатъчен, не го напускаше. Това го бе тласнала към завивките на принцеса Диалезия, която най-добре го разбираше в това отношение. Ала разликата между тях бе в това колко прекрасно всъщност бе семейството на Тейл - той издигаше на пиедестал родителите си, които правеха управлението да изглежда толкова приятно и лесно, обичаха се и винаги бяха откровени с най-големия си син. Ала всичко това беше само защото той не знаеше какво се случва зад затворени врати и дори си позволяваше да критикува наивния Неифион, който в неговите очи си търсеше сензация, евтино забавление в образите на идеалните крал и кралица. ![](https://i.imgur.com/P84Vy1Z.gif) Born in: The end of The Third Age Status: Obtained.
Висерион също бе възпитаван като мъж на честта, подобно на по-големия си брат, но сякаш не беше пълноценен член на това семейство и потенциален престолонаследник. По-скоро беше резервния вариант за престола, когото кралят и кралицата чакаха да се излюпи не за друго, а за да бъдат сигурни, че властта ще остане в ръцете на семейството. Ала Вис не беше като брат си в никое отношение и го смяташе за недостоен, дори често тънко подклаждаше този негов комплекс в стремежа си да го измести и или доброволно Тейл да се откаже от престола, или след евентуален преврат. Но нямаше да бърза - имаше други цели, до които щеше да достигне преди това да се случи. Първо искаше да разбере повече за историята на драконите, поради което имаше свита от Пазители на знания под опеката си, на които разчиташе да го информират и за най-малката подробност, до която са успели да се докопат. От други пък се опитваше да вземе информацията насилствено. Тежките чувства на Вис нарастваха и с появата на близнаците Неифион и Норийна, които бяха почитани само защото се бяха излюпили от едно яйце. Да гледа как всички обгрижват Нора, караше кръвта му да кипи, а съзнанието му да се пита "Защо те, а не аз?". Единствено Неифион бе по-малко противен за Вис, защото ги сплотяваше липсата на грижа и родителска любов към тях. Смяташе, че малкият наивен Неон може да му бъде полезен и че не е глупак, че родителите му не го държат в неведение без причина, но дори него презираше, защото макар и отритнат, той все пак имаше своята половина в живота в лицето на сестра им. Единствено Висерион не бе успял да открие такава за себе си, което го бе довело до леглото на принцеса Викториана, но не по друга причина, а защото и двамата таяха в сърцата си една и съща горчилка. И двамата живееха в сянката на онези, които искаха да отстранят, и бяха интимни само защото онези, любимците, престолонаследниците, бяха такива един с друг. Така Вис и Вика успяваха да залъжат умовете и телата си, но връзката им бе чисто физическа за разлика от емоционалната такава, която Тейл и Диа бяха успели да изградят. Ала това на тях им стигаше - нямаха нужда от подобна слабост, само от забавлението, което единият носеше на другия и обратно.
![](https://imgur.com/FMD6uUy.gif) Born in: The Fourth Age Status: Obtained.
Още от първия си ден в света Неифион бе както богатство, така и тежест на кралската фамилия на Сапфирените. Имаше късмета да се излюпи от едно яйце с Норийна, която трябваше да бъде втората му половина, неговата сродна душа и тази, която винаги да го допълва и да бъде там, когато той изпита нужда. Вместо това той оставаше повече по периферията, бе най-малко обгрижваното дете на фамилията, ако дори можеше да се каже, че получава някаква стабилна грижа. Бе се излюпил слабичък като всеки еднояйчен близнак, но бе по-здравото от двете деца, затова всички милувки и внимание отиваха към малко по-малката му сестра. Животът му в пределите на Сапфиреното ято протичаше по един модел - бе най-малко желаното дете, а когато усети, че родителите му се бяха захванали с нещо нередно, макар да не знаеше какво бе то, моментално те започнаха да полагат всякакви усилия, за да го държат настрана от кралските дела, излизайки с оправданието, че така или иначе короната никога няма да бъде негова, следователно нямаше нужда да знае. Когато достигна възрастта, в която Ритуалът да бъде проведен. и най-сетне получи човешкото му тяло и името Неон, те сякаш му даваха свобода, която като дракон не можеше да вкуси. Несгодите го бяха довели до обятията на божество, за което Нора бързо бе подочула и разбира се, бе свела до Оталон и Есиния, за да излезе чиста от всичко това, с което тя се забъркваше. Не бяха малко случаите, в които Неон беше неин жертвен агнец, това бе просто един от десетките, дори стотици примери. Макар този слух за него да бе истина, не всеки вярваше в забежката на Неон - повечето от драконите от всички ята още бяха убедени в истинността на мълвата, че Нора е негова годеница, а богове в картинката не присъстваха. ![](https://imgur.com/8PcgBMA.gif) Born in: The Fourth Age Status: Obtained.
Вероятно кралското семейство на Сапфиреното ято никога нямаше да си признае на глас, че има "златно дете", но отношението им говореше друго. Единствената им дъщеря - Норийна, се радваше на особено внимание и грижа още от деня, в който черупката на яйцето, което споделяше с Неифион, се бе разпукнала. Поначало тя бе хилаво и болнаво драконче, затова цялото семейство и всички слуги бдяха над нея денонощно, на моменти дори забравящи, че брат и също има нужда от допълнителна грижа като близнак. Дали това, дали нещо друго в отношението на семейството и, я бе разглезило на пръв поглед, а под повърхността на този айсберг от чувства се криеше хитра млада жена воин, която бе досущ копие на майка си във всяко отношение. Бе наследила нейната хитрост и умението да се измъкне от всяка една ситуация невредима, Понякога това дори означаваше близнакът и Неифион да е потърпевш от нейните действия, но Нора не можеше да излъже, че я е грижа. Ако да съсипе чужд живот бе цената, която да плати, за да постигне своето, то тя бе готова да го направи по всяко време. Дори за да отклони вниманието на краля и кралицата от факта, че бе достигнала до прозрение за това, че правят нещо нередно, бе издала аферата на близнака си с божество. Самата Норийна, разбира се, се срещаше не с един или двама богове зад гърба на родителите си, но намираше начин да премълчи това и да отклони вниманието им. А мълвата, че двамата са сгодени, макар и непотвърдена от никого, отлично и помагаше в това. | - luca - Admin ![- luca -](https://i.pinimg.com/564x/5f/1a/82/5f1a82a7139aa54ed37b2f826dd18ad3.jpg) |
![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) |
|
|
| |
![Go down](https://2img.net/i/empty.gif) |
» "She licks blood off her fingers and she looks like divine absolution. Careful, meleager; this is your sport bit she's not playing a game."
» There is always something more to lose.
» Запазете своя лик
» the night is dark and full of mysteries
» Важни съобщения
» Форумен календар
» "The truth will set you free. But not until it is finished with you."
» Вземете готов герой