![](https://i.imgur.com/bAfzNpn.gif) Wild elf; Age: 487 years old Status: Obtained.
Кралица Арина бе дала живот на една единствена рожба през живота си - принцеса Еларис. Така и не бе успяла да забременее отново, но никога не бе разглеждала това като издънка или пропуск. С помощта на съпруга си и на графовете и графините Еларис бе израснала като отговорна, възпитана и галантна елфа, както се и очакваше от бъдещата кралица. Детството и първите години от живота и бяха щастливи преди баща и - уважаваният крал Ирас, да се разболее толкова тежко, че дори полуелфите да не могат да го избавят от смъртния му одър и последвалата среща с Одеон и неговите непознати владения. Разбира се, той бе оставил към дъщеря си своя завет да се омъжи за избраник от техния род, а на Арина бе поверил задачата да се увери, че това ще се случи. Кралица Арина обаче бе толкова съсипана от кончината на своя избраник, че сякаш бе започнала да вехне от мъката, раздираща душата и. Впоследствие те оттегли от престола и положи короната върху златистите къдрици на Еларис. Вече около осемдесет години тя заемаше елфския престол, а часът на нейната сватба наближаваше. Майка и я бе запознала с намеренията си и с това, че баща и приживе бе и намерил достоен годеник, с когото да съхрани чистата елфическа линия такава, каквато още кралица Дарна я бе задала преди хиляди години. Неотдавна Арина бе отишла при съпруга си, но от Еларис се искаше да остане непоклатима. Въпреки че вече бе сирак, че вече не можеше да чуе смеха на баща си и да усети милувката на майка си, дългът към народа оставаше като константа за нея. Не можеше да се отметне от уредения брак, макар да вярваше, че бе влюбена в друг мъж. Младата, вечно усмихната, отзивчива, любезна и нежна кралица далеч не знаеше дали това е чувството да открие сродната си душа, но сега не можеше да направи много освен да стиска зъби и да направи това, което всички очакват и изискват от нея. ![](https://thumbs.gfycat.com/DearPerkyIndri-size_restricted.gif) Age: 364 years old; Status: Free.
Всички знаеха, че драконите се излюпват от яйца и получават човешкото си тяло по-късно, но Глория или Рия, както често я наричаха извън драконовите среди, дълги години вярваше, че е изключение от златното правило. Принцеса Диалезия от кралското семейство на Изумрудения драконов орляк я бе намерила в една гора изоставена, бе я взела под люспестото си крило и цялото кралско семейство се грижеше за нея като за дъщеря. Възпитаваха я в драконовите нрави, а тя растеше щастлива, без да подозира нищо за произхода си. Връзката и с тях и бе донесла уважение от останалите дракони в ятото, но Глория не копнееше за уважение, титли или власт. Имаше друго, до което желаеше да достигне - да разреши мистерията, свързана с драконовия дъх. Кълнеше се, че веднъж бе видяла Диалезия да връща някого към живота, макар тя просто да бе излекувала не особено сериозните му рани. Да види на какво е способен един изумруден дракон, се бе превърнало в единствена цел, която младата елфа гонеше, ала когато научи коя е и кои са нейните близки, взе решението да се завърне при племето на Дивите елфи, макар и често да посещаваше кралската изумрудена фамилия. Заради знанията, които бе натрупала през своите двеста години живот сред тях, елфският род високо я ценеше и не можеше да бъде по-щастлив, че именно Рия бе станала тяхна графиня и дясна ръка на Еларис. Ала както тогава, така и сега тя не копнееше за величие, макар такова да получаваше в изобилие. Единственото, което желаеше да постигне дори ако ще да е последното, което да направи в живота си, е да види колко точно се простират драконовите сили за съживяване, и да се моли Одеон да не пресече земния и път преди тя да е изпълнила целта си. ![](https://i.imgur.com/laj79nP.gif) 627 years old; Status: Free.
За Селебриан да получи титлата на граф бе дълг към самия себе си, който дълг обуславяше целия му живот. Още от ранна детска възраст родителите му го бяха възпитали в дълг към Слънцеродните елфи, а този дълг той сам бе решил да подплати, като заеме този почетен пост. Седем пъти подред бе ходил на подвиг, като всеки от тях бе неуспешен, но все му се струваше, че с всяка стъпка бе все по-близо и по-близо до това да се справи. Стискаше зъби и продължаваше, въпреки че всички му повтаряха да се откаже и че щом досега не е успял, и в бъдеще няма да пожъне успех. Селебриан обаче бе твърдо решен, че ще се справи, и отдаваше провалите си на факта, че бе започнал да се включва в тези съревнования като прекалено млад, неопитен и неподготвен. Ала на осмия си опит - участие във вътрешен подвиг вследствие на внезапната смърт на предишната графиня, Дилук бе предначертал за него успеха, който той така упорито чакаше и към който се стремеше цял живот. Колкото и да бе далеч от егоизма и всичките му прояви, Сел обаче не можеше да отрече, че искрено се забавляваше на гърба на всички, които бяха сглупили и го бяха подценили. Въпреки това не можеше да си позволи нещо по-малко от професионализъм и бе винаги насреща дори за тях, макар да чувстваше известно недоволство и огорчение. Нямаше да злоупотреби с така жадуваната титла, за която се бе борил. Но си заслужаваше да прави най-доброто, което може, в името на онези Слънцеродни, които въпреки всичко продължаваха да излъчват него като кадър, подходящ да отиде на подвиг. Сега освен че оправдаваше доверието им, с всеки изминал ден все повече доказваше и на самата Еларис, че тя може да разчита на него по всяко време, когато има нужда. ![](https://i.imgur.com/Sz1lZF2.gif) 711 years old; Status: Free.
Кресения идваше от голямо семейство, в което царяха любовта и разбирателството. Обичаше всички свои братя и сестри, а родителите им и бяха осигурили добър живот с приходите, които получаваха от изработката на накити от сребро. Беше живот, за който мнозина можеха само да мечтаят. Единственото, което Кресения не одобряваше, бе идеята за уреден брак, в какъвто единствената и по-голяма сестра бе встъпила, а нейният собствен час също наближаваше. Съпругът на сестра и бе луннороден също като тях, но в очите на белокосата елфа той не бе подходящ за семейството им. Съмненията и се затвърдиха, когато една нощ го бе видял да посяга на най-малката от сестрите в семейството им и. Чуваше писъците и и моментално трябваше да вземе нещата в свои ръце, което завърши с край на живота на зет и. Тогава семейството и се отрече от нея и развали брака, който трябваше да сключи тя. Тогава сърцето и сякаш бе обковано от непробиваема ледена обвивка. Единствената от близките и, която не се отказа от нея, бе сестричката и, ала под натиска на родителите, братята и сестрите си тя също прекрати контакт с Кресения. Когато бе в безизходица, реши да преобърне тъгата си в нещо велико и близо двеста години се готвеше да се яви на подвиг, за да стане графиня. В петия рунд на подвига обаче тя срещна погледо на мъж, който преобърна целия и свят, но вече намираше любовта за никому ненужна, за временна и глупава въпреки общия поглед на расата и върху концепцията за сродните души. Не му се оставяше да я победи, бе вглъбена в идеята да стане графиня, а след дълга борба двамата трябваше да си поделят тази титла. Не след дълго обаче установи, че не може да живее нормално без Веардис и двамата се ожениха тайно от всички. Пазеха брака си в тайна и може би щяха да го разкрият, когато мандатът им в графските редици на елфите изтече, но на този етап бяха изправени пред тежката задача да запазят професионално отношение, да изпълняват дълга към народа си и да служат на Еларис вярно. Макар и пред всички останали Кресения да беше рязка и дори груба на моменти, той бе единственият, който топеше арктинския лед около сърцето и, а всичко това бе просто постановка, която да предпази и двама им от излишно проявена слабост. ![](https://eddieraysmoviereviews.files.wordpress.com/2014/12/large.gif) 736 years old; Status: Free.
Животът на Веардис далеч не бе лесен. Стотици пъти се чувстваше така, сякаш бе изгубил своя път след смъртта на единствения си близък - своя брат. Единственото, което можеше да направи в негова памет, е да изпълни завета му и да се яви на подвиг. Знаеше, че брат му копнее да го направи, а знаейки, че не може да изпълни тази си воля сам, преди да се отправи към Одеоновите владения, бе излъчил Веардис като подходящ претендент за почетната титла на граф. Когато дойде времето, луннородният елф даде всичко от себе си, за да стигне максимално далеч. Не можеше да каже, че бе срещнал конкуренция където и да било, но когато дойде време за борбата в пети кръг и очите му попаднаха върху жена с дълги сребристи коси и суров поглед, нещо в гърдите му потрепна. Въпреки това първо не можеше да пожертва братския завет, и второ - не можеше да саботира състезанието на собствения си род. Стискаше зъби и влагаше най-доброто от себе си, за да се справи с всекиго, ала тя правеше същото. Последна срещу него остана тя, а по погледа и можеше да познае, че явно тя също е почувствала искрата, която свързва две сродни души, но не желае да се предава, да отстъпва, да рискува. След четиридневна борба - нещо почти нечувано и невиждано на подвиг - силите им бяха обявени за равнопоставени и това бе един от малкото случаи, в които графската титла се заема от двама елфи от един вид. Не след дълго Веардис и Кресения се венчаха тайно от всички. Вероятно видът им щеше да ги приеме, защото нищо не заставаше над любовта на двама избрани, но предпочитаха да не проявят такъв непрофесионализъм. Може би щяха един ден да разкрият любовта и брака си, но на този етап просто щяха да бъдат леко враждебни един към друг, когато са в едно обкръжение, и да се обичат тайно, далеч от чужди очи. ![](https://2img.net/h/25.media.tumblr.com/tumblr_mc38q0YFhc1rgqxuko1_400.gif) 433 years old; Status: Free.
Нефинея бе дъщеря на фея и елф и имаше късмета, че Звездородните елфи бяха приели да отгледат отрочето на баща и, без значение с колко лоши очи се гледаше на подобен съюз. Въпреки това майка и - властолюбива и студена жена, антипод на баща и, продължаваше да се стреми към някаква власт, контрол над нея, а заедно с нея и над баща и - изящен елф, бивш граф, който до ден днешен се слави с уважение измежду целия елфски род. Затова за Нефинея титлата на графиня никога не бе представлявала какъвто и да било интерес - не желаеше да се чувства сякаш е в сянката на баща си, сякаш успява само заради него, макар това да не бе така и личните и заслуги да нямаха нищо общо с него. Ала когато бе излъчена от народа си за подвиг, не можеше да откаже. Много хора казваха, че бе наследила борбения дух на баща си, за да се справи толкова лесно с всичко и всички. Не знаеше дали тези думи са похвала, или малко я дразнеха, защото вярваше в личните си успехи и собствената си съдба, която Дилук бе отредил само и единствено за нея, без да гледа кой бе татко и, но имаше друго, което Нефинея не знаеше - че майка и, с която тя бе убедена, че е скъсала всякаква връзка, бе намерила начин да измами състезанието и да обърне резултата в полза на Нефинея. Това е нещо, което бе непростимо при елфите, и можеше да коства на младата графиня всичко. За момента тя се справяше чудесно в изпълнението на задачата си да представлява народа си, винаги имаше какво да сподели на всяко графско събрание, винаги имаше решение на всеки проблем. Но какво я очакваше, само Дилук можеше да каже. ![](https://i.imgur.com/xpex8Oc.gif) Age: 213 years old Status: Free.
Еолас бе роден и отгледан във Валон, подобно на много представители на вида си, но родът му не бе скъсал връзките с миналото и природата, но той растеше повече като човек, тъй като самотната му човешка майка го отглеждаше като такъв. Рано му се наложи да си намери работа, за да може да плаща образованието си. Тя твърдо отказваше да му разкаже за баща му и твърдеше, че заострените уши нямат нищо елфско, макар млади елфи на около неговата възраст да го заобикалят ежедневно. Колкото повече растеше Еолас обаче, толкова повече се отказваше да задава въпроси, а вместо това се концентрираше върху това да направи майка си щастлива и да се справя добре в университета. Беше му приятно да се занимава с ветеринарна медицина, завърши с отличие, но не се занимаваше с това още дълго време, тъй като елфите в обкръжението му бяха разкрили кой е татко му всъщност. Еолас отказваше да заживее сред тях и да изостави майка си, но за жалост, нейният живот бе значително по-къс от неговия. Младият полуелф обаче не си тръгна от Ваурора, макар да поддържаше по-близки отношения с елфите, които го възприемаха като свой и дълбоко ценяха уменията му да лекува, стараеха се да му помогнат да ги усъвършенства максимално, а в един момент дори го излъчиха като подходящ кандидат да стане техен граф. Ако трябваше да бъде честен, младият полуелф почти на шега отиде на подвиг, но явно бе достатъчно достоен, за да го спечели. Приемаше титлата си на граф като нещо свято, но това не го откъсваше от закачливата му природа, която обича забавленията, шегите и човешките забавления. | - luca - Admin ![- luca -](https://i.pinimg.com/564x/5f/1a/82/5f1a82a7139aa54ed37b2f826dd18ad3.jpg) |
» "She licks blood off her fingers and she looks like divine absolution. Careful, meleager; this is your sport bit she's not playing a game."
» There is always something more to lose.
» Запазете своя лик
» the night is dark and full of mysteries
» Важни съобщения
» Форумен календар
» "The truth will set you free. But not until it is finished with you."
» Вземете готов герой